23.976 Romanian
Nu ne lasă să scăpăm dacă nu ne împușcă. Trebuie să-i împușc.
- Hai să sărim ! - Nici nu mă gândesc, vreau să scap de ei.
- Ne vor omorî ! - Nu-mi pasă. Asta-i sinucidere !
- OK, am să-ți arăt eu. - Nu
- Sari tu primul. Ce e ? - Nu știu să înot !
Nu te teme, oricum nu avem nicio șansă...
Când iubita lui i-a spus scumpule
Trebuia să-i vezi lacrimile curgând ca vinul.
Este o biată fată plângăcioasă...
E o meserie veche foarte cunoscută. Una mult mai veche decât a ta.
În plus, tu ai zeci de mii de dolari de pe urma casei, așa cum se spune.
- Bingo. - Bingo.
Vreau să te împușc micuțule Ned !
Sau să te spânzur în Fort Smith, depinde de Parker.
- Ce alegi ? - Ai tupeu pentru un om orb...
Maimuțoiule, îți sugerez să începi să te aperi...
- Împușcă-i ! - Merg prea repede...
- Ce faci acolo ? - Fur o fotografie...
MICA ROMANȚĂ
www.titrari.ro
Au fost multe victime, Martine are mai multe amănunte.
- Paul, 5 bărbați au fost omorâți și... - Dar ce vă pasă vouă...?
Ascundeți adevărul și fac pariu că fugiți pe alături.
- Unde naibii ai fost până acum ? - Am stat târziu la școală.
Ai probleme ?
Nu, am ajutat la curățenia clasei...
Tu pupi în cur școala, în timp ce eu stau aici și mor de foame...
- Îmi pare rău. Ai câștigat azi ? - Nu știu, nu a fost cursa încă...
- Oricum, am făcut-o lată. - Cum ?
Am luat niște americani din stație și i-am dus până la hotel George V.
Le-am spus că aparatul e stricat și am tarif special 100 de franci.
Asta înseamnă cam 20 de franci cursa, în cap.
S-au uitat ca și cum m-ar sări de la bacșiș.
- Nu le plac francezii... - Nici mie nu-mi plac americanii. Suntem chit.
- Chiar și așa, nu e corect... - Taci, a-nceput cursa !
În frunte este Clair Amour, Vandaliste și Snow Queen.
Haide Clair Amour !
Baftă Snow Queen !
Este Snow Queen la o lungime.
Bingo !
Sper, domnule Secretar, cu această semnătură...
Franța și Statele Unite vor pune bazele unei noi ere în relațiile dintre noi.
Președintele a dorit să fie aici, dar soția sa... Ai grijă !
Stop !
Stop ! Stop ! Stop !
Ce caută ăștia în filmul meu ? Nu poate nimeni să-i dea afară ?
- Nu e nimeni de pază acolo ? - O să mă duc să văd ce s-a întâmplat.
Ia și tu !
- Mamă ce țâțe... - Toate astea și tu tocmai la asta te uiți ?!
Tu te uiți la ce-ți place ție, eu mă uit la ce îmi place mie.
Nu puteți să-i dați naibii afară de-aici ?
Okay. Am văzut până acum ușile ?
- Nu cred... - Nu. Da.
- Nu cred... Nu sunt sigur. - Lucy !
Am văzut ușile în vreo scenă până acum ?
- Nu. - Okay. Lasă ușile închise !
Închise... Cred... Auzi, care e numele idioatei ăsteia ?
- Monique. - Monique.
Monique, nu ai atins nici pe departe nivelul emoțional.
Ți-a ucis soțul. Trebuie să-ți dea lacrimile...
- Nu pot să plâng dacă nu am mentol. - Nu-mi place să folosesc chestii false.
- Trebuie să-ți iasă pur și simplu... - Eu iau mentol în toate scenele lacrimogene.
Asta nu e o scenă lacrimogenă.
Okay, hai s-o luăm de la-nceput !
Machior, poți tu să faci rost de mentol pentru Monique ?
- Bună, Lauren. - Bună.
- Te simți bine ? - Machiaj !
Revin !
Monique, uite, m-am răzgândit...
Lauren ?
Spune-mi Bogie.
- De ce ? - Deoarece...
Bine acum. Fără vorbă. Liniște pe platou !
Stați ! Stați ! Capsele pirotehnice sunt setate ?
Efectele speciale ?
Când Monique trage, vreau oglinda aceea din spetele lui Brod să se spargă.
Pentru că ei sunt împreună. Lauren and Bogie...
- Lauren Bacall, Humphrey Bogart. - Este un film de 12 milioane de dolari.
Vrei să-mi spui că nu pot sparge un căcat de oglindă ?
Au fost căsătoriți. Stele de cinema. Ea îi spunea Bogie.
De asta am zis să-mi spui Bogie.
Lucy, poți să-mi aduci un scenariu aici ?
- Ce citești acolo ? - Nimic.
Lauren, draga mea...
Ce faci aici ?
Te-am adus aici să te uiți la filmări, și tu stai cu o carte.
Mă plictisisem. Dar cum oare poți să spui că te-ai plictisit ?
George este unul dintre cei mai buni regizori din lume. Mi se pare extraordinar.
Aș fi putut face căcatul ăsta de film în Spania.
Poți să crezi așa ceva ?
Un film de 12 milioane de dolari și ei nu te lasă pur și simplu să spargi un căcat de oglindă !
Îmi pare rău. Nu sunt obișnuit să lucrez cu copii pe platou...
A, nu e nimic nou pe care să nu-l fi auzit deja la școală.
Îți pot arăta platoul prin camera de filmat.
Oh, mi-ar plăcea...
Asta e. Asta e.
Mama ta ?
Arată foarte bine. Este actriță ?
Nu. M-am gândit că ai venit aici să te uiți la ea.
Nu. Ea a venit aici să se uite la el...
- George De Marco. - Îl cunoști ?
Sigur... "Bloody Tuesday", "Lips", "The Dandelion Train".
Nu prea măduc la filme... E bun ?
- E de cacao. - Pe bune ?
- E cel mai prost. - Nu spui asta numai așa, de formă ?
Singurii oameni cărora le plac filmele lui...
sunt doi critici din Paris și unul din Pakistan.
Ce faci aici ? Ăștia te caută !
Le-am spus că ești la toaletă. Haide !
Trebuie să plec...
Ce țâțe mișto...
Mi-a părut bine să ne cunoaștem.
Poate ne mai vedem.
Da. Pe curând iubita...
Ministrul Fouquet a dat o petrecere fabuloasă la noul său castel.
O orchestră formată din 100 de muzicieni a cântat...
Nimfe și comici au dansat...
Cine este fata de acolo ?
Îmi pare rău, era așa de interesant ce spuneați...
încât nu am putut să mă abțin să nu ascult.
Asta este foarte neobișnuit dar ești invitată să ni te alături în acest caz.
A fost greșeala cea mare a lui Fouquet :
Regele a început să fie foarte gelos...
- N-am știut că vorbești franceza. - Am locuit aici trei ani.
- Cum de vorbești engleza ? - De la școală, dar în mare parte din filme.
Îmi plac filmele americane.
E frumos aici, nu ?
Mare păcat, când locuri ca ăsta erau făcute, majoritatea francezilor mureau de foame.
Puiul ăsta e extraordinar. Ești așa norocos să ai o mamă care să-ți gătească.
Nu am mamă. Eu l-am făcut, iar adevăratul meu nume nu este Bogie.
- Păi am crezut că ai zis... - A fost o glumă.
Vezi tu, Humphrey Bogart a fost căsătorit cu Lauren Bac...
Nu mai contează. Numele meu este Daniel.
- Ești din Paris ? - De lângă. La Garenne.
Locuiești cu tatăl tău ? El ce face ?
E un fel de șofer...
- De camion ? - Nu.
- De taxi. - N-ar trebui să-ți fie rușine.
- Este o muncă onestă. - Da, dar nu și modul în care o face.
- Tu ai și un tată sau numai o mamă ? - Am un tată. Sunt la al treilea.
Divorțează de ei sau pur și simplu îi asasinează ? Sunt toți încă în viață.
Cu ce se ocupa ultimul ?
- Se ocupa de telefoane. - Telefoane ? Ce anume mai exact ?
Mai exact era șeful de la ICT.
În Europa.
- Deci ești o capitalistă.... - Tatăl meu este un capitalist.
Vederile mele politice sunt mult mai... radicale.
E ușor să fii liberal când ești bogat. Am văzut asta în filme.
Copile ! Mama ta a pus jumătate din echipa de filmare să te caute !
- Trebuie să plec. - Și eu.
- Mulțumesc pentru prânz. - A fost plăcerea mea.
- Ne putem revedea în Paris. - Când ?
- Săptămâna viitoare ? - Când săptămâna viitoare ?
- Luni. - Okay !
- Unde ? - Unde locuiești ?
Neuilly.
Ne vedem la "Gara" St. Lazare, stația de tren, la 3:00, luni.
Sub ceas.
Bingo !
Te-ai simțit bine azi la castel ?
Ce mai face prietenul tău George ?
A fost atât de ocupat cu regia, că abia m-a salutat.
Este atât de inventiv. Este fascinant să-l privești.
Reușește să-și creeze un raport special cu toți actorii și echipa. Nu-i așa scumpa mea ?
Vă rog să mă scuzați ?
Nu vrei și desert ?
Trebuie s-o sun pe Natalie să-mi iau tema.
Vineri seara ? Nu mai fi așa de studioasă !
- Uită-te și tu la televizor. - Dar am pierdut o zi întreagă de școală...
Nu vreau să rămân în urmă. Scuzați-mă...
Și-a petrecut ziua citind.
N-ar fi trebuit să fie mai interesată de cum se face de fapt un film ?
Depinde de carte...
Nu știu ce să mai fac.
Sper că se simte bine.
Își petrece tot timpul citind.
Natalie ? Lauren. Ce s-a mai întâmplat la școală azi ?
Ne-am jucat fotbal cu băieții. Billy și încă un băiat au ales fetele...
care să facă parte din echipă. Poți să-ți imaginezi ce emoționată am fost ?
- El este vărul tău. - Văr de-al doilea...
Ceilalți copii nu erau foarte convinși. Am văzut eu.
- Te-a ales și pe tine ? - Nu.
Atunci cum puteți să faceți copii dacă el nu te alege nici măcar la fotbal ?
În doi ani o să cresc, așa mi-a spus mama. Pe urmă mă va alege.
Da, e și ăsta un start...
- Care e tema la mate ? - Paginile 226 până la 232.
Doamne, e așa de greu ! Și d-l Stuart ne-a dat un test așa de nașpa !
A zis că trebuie să recuperezi luni după orele de școală.
- Oh, nu. - Mă rog, așa a zis el...
- Nu pot. Pur și simplu nu pot - De ce ?
- Am cunoscut un băiat. - Te urăsc ! Cine este ?
- Îl cheamă Daniel. - E francez ! Doamne, și altceva ?
Locuiește în La Garenne iar tatăl lui e șofer de taxi.
- De taxi ? Maică-ta o să înnebunească. - Dacă o să afle, evident.
- Ar fi mai bine să nu-i spui. - Ești îndrăgostită ?
Nu te îndrăgostești pur și simplu de un băiat pe care tocmai l-ai cunoscut.
Dar ești ?
- Cam da. - Și ai de gând să vă vedeți din nou ?
- Nu știu dacă o să pot. - O să vezi atunci prin ce-am trecut eu.
N-o să știi niciodată ce e dragostea până n-o să te îndrăgostești de vărul tău.
- Văr de-al doilea. - Da.
- Trebuie să plec acum. Ne vedem luni. - Pa pa.
Citești ceva ce nu trebuie eu să văd ?
E doar o carte. Am citit și eu din astea. Ia să vedem ce e ?
Introducere în Metafizică, de Martin Heidegger.
Școala s-a cam schimbat de pe vremea când eram eu în clasa a 7-a.
- O citesc doar de distracție. - Distracție ?
Heidegger ?
Și de ce o ascundeai de mine ?
Majoritatea, cred că oricine citește Heidegger e un ciudat.
Eu nu cred asta. Dar trebuie să recunosc că filozofia n-a fost niciodată...
una din materiile mele favorite în colegiu.
Heidegger.
Tu chiar înțelegi asta ?
Heidegger nu e chiar așa de dificil. Sunt chestii mai mult etimologice.
De exemplu, "De ce există ceva în loc să nu existe nimic ?"
Păreai puțin absentă la cină, s-a întâmplat ceva ?
Nu, nu chiar...
- Nu s-a întâmplat nimic să te supere ? - Nu.
Mă gândeam că poate vara asta vom face toți o excursie.
Tu cu mama ta și cu mine. Vom merge împreună în Germania.
- N-am mai fost acolo împreună. - Ar fi frumos...
- Poate îl vei întâlni pe Heidegger. - A murit acum trei ani...
- În cazul ăsta nu cred că îl vom deranja. - Nu.
Ale naibii americancele astea bogate. Te fac să le aștepți.
O să număr până la 20 și dacă nu apare până atunci...
... la naiba cu ea.
Unu, doi... E prea repede.
unu.
Doi.
Trei.
Patru.
- Scuză-mă, tu ești Daniel ? - Da.
- Eu sunt o prietenă de-a lui Lauren. - Da, trebuie să vină.
E OK vorbesc engleza. Nu te mai stresa.
Doamne ! Îmi pare așa de bine că te-am găsit ! Ea unde este ?
- Probabil nu ai mai fi văzut-o niciodată. - Tu cum te numești ?
- Numele meu ? Natalie Woodstein. - Natalie, unde este ea ?
- Oh, da. Nu poate să vină. - De ce ?
A trebuit să rămână după ore pentru un test. Avem un profesor...
- A spus când ne putem vedea din nou ? - Poți să vii miercuri din nou ?
- Okay. - Okay.
- Ea vrea să știe unde. Aici ? - Nu, aici nu e bine. Spune-i:
Arcul de Triomphe du Carousel, în fața Luvrului.
- Arcul de Triumf. - Nu ! Nu cel mare.
- Cel mic din fața Luvrului. - Din fața Luvrului...
Oh ! Adica muzeul Luvru, da ?
Okay.
Mulțumesc lui Dumnezeu că a înțeles bine...
Mă temeam că vei fi la celălalt Arc de Triumf...
în timp ce eu te așteptam aici blestemând. Natalie e okay.
E puțin mai ciudățică.
E singura din școală cu care mă înțeleg...
- Ai o problemă la picior ? - Nu. Am niște pantofi noi.
Nu aveau mărimea mea, dar mi-au plăcut foarte mult.
- Sunt foarte frumoși. - Merci.
- Ești sigură că ești bine ? - Da.
Okay, atunci de ce nu mergem pe aici ?
Dă-mi voie să car eu cărțile.
Știi... Oh, îmi pare rău.
Nu e nicio problemă. Mi se întâmplă și mie de multe ori.
Heidegger ?
- Oh, este pentru școală, o temă. - Vă dau teme cu Heidegger ?
- Bine-nțeles. - Vă predau despre existențialism ?
Heidegger nu e tocmai un existențialist.
El pretinde că nu este. Scrierile lui însă, spun că este.
- Tu îl citești pe Heidegger ? - Nu o mai fac.
Mă plictisește. În special fascinația lui legată de poetul german înalt...
- cum îl cheama ? - Hölderlin !
Ai încercat să treci vreo dată prin chestii...
de genul "Moartea lui Empedocles" ?
E nașpa. Pot să fac pariu că traducerea franceză nu e bună.
- E nașpa în orice limbă. - Știu ! E fantastic !
Care este IQ-ul tău ?
Nu știu. Adică, vrei să spui că nu ai fost testat niciodată ?
- Nu. - De ce ?
- M-am temut ca nu cumva să descopăr că sunt... - Ce ?
Un geniu sau vreun ciudat.
Ei bine, oamenilor nu le plac foarte tare copiii extraordinar de deștepți.
Știu asta.
Eu am IQ 167.
N-o să spun la nimeni.
Și îl citesc pe Heidegger pentru că așa vreau eu, nu pentru școală. Am mințit.
Și eu mint mereu. Trebuie s-o faci...
- Ești bun la mate ? - Sunt senzațional !
În special la probabilități.
- Am câștigat 850,000 de franci la cursele de cai. - 850,000 ?
Numai pe hârtie, evident.
Asta e fantastic !
Fabulos !
- Tu ești englezoaică ! - Nu, sunt americancă.
Îi iubesc pe americani ! Am fost staționat acolo pentru o vreme.
Washington. Ai fost acolo ?
- O dată când eram mică. - Un oraș extraordinar...
Foarte asemănător cu Parisul, în multe privințe.
- Sunteți sigur bine acum ? - Perfect, draga mea.
Permiteți-mi să mă prezint. Julius Edmond Santorin, pensionar.
Și să vă arăt că nu am resentimente...
veniți cu mine la o ciocolată fierbinte și o prăjitură ?
- Cunosc un loc minunat, chiar în apropiere. - Nu, mulțumesc. Noi...
Okay.
Bine.
Sunt mulți ani de când am fost în Washington, dar am amintiri foarte plăcute.
O să avem multe de discutat.
Eu nu am fost acolo niciodată. Eu sunt din La Garenne.
Am fost și acolo. Haide, vino !
Și astfel, Emilienne, nu am fost căsătoriți prea mult timp...
nu era așa de sofisticată venind din Provence...
i s-a oferit votcă de către ambasadorul Rusiei...
iar ea crezând că era apă și imitând ceilalți oaspeți...
a dat paharul peste cap.
Vă dați seama ce surpriză a avut ! Nu-i voi uita niciodată expresia...
Ați fost ambasador în Statele Unite ?
Am fost un umil atașat la ambasadă.
Nu am devenit ambasador decât undeva la sfârșitul carierei.
Asta se întâmpla în Liechtenstein. Un loc extraordinar...
dar nici pe departe un loc important pe scara diplomatică.
Oh, dar e fantastic !
Ce viață interesantă cred că ați avut...
Te rog. Julius.
- Mă face să mă simt mai tânăr. - Câți ani aveți ?
Nu mai sunt tânăr, Daniel. Nu mai sunt tânăr.
- Soția ta Emilienne ? - S-a dus acum 12 ani...
chiar în această zi. Mă îndreptam chiar către cimitir...
când m-am ciocnit de un obiect mare și rotund.
O minge de fotbal, așa cred că se numește.
- Nu am văzut-o. - V-am spus că îmi pare rău.
Nu cred c-o să se supere dacă întârzii un pic. Mă duc s-o văd în fiecare săptămână...
cu tot sufletul, zâmbetele și lacrimile întregii mele vieți.
- Și dacă Dumnezeu vrea... - "Și dacă Dumnezeu vrea...
o voi iubi mai mult în neființă."
- Cunoști poezia ? - Elizabeth Browning, poeta mea favorită...
- Era și a noastră... - Fantastic !
Da ! Nu mai este așa de mult la modă acum...
dar cât de mult o plăceam. Hai să-ți zic o povestioară.
Când Emilienne și cu mine locuiam la Veneția...
am închiriat o vilă mică. Într-o duminică instalația a cedat...
fiind duminică nu am găsit instalator așa că am încercat eu s-o repar.
Și bâjbâind prin întuneric am dat peste niște hârtii.
Poezii.
- Ați ghicit ? - Nu.
Locuiam în vila lui Browning și nici nu știam !
- Fantastic ! Erau poezii noi ? - Nu, mai mult însemnări...
care s-au îmbunătățit când au fost publicate.
Unele Sonate din Portugalia...
și câteva pagini dintr-un jurnal care îl ținea descriind oamenii pe care i-a cunoscut...
locurile pe unde au umblat, excursiile la Lido...
sărutul de sub pod. Ce pod ?
Este o legendă veche venețiană care spune că...
dacă doi iubiți se sărută într-o gondolă sub Puntea Suspinelor...
la apus, când clopotele catedralei bat...
se vor iubi unul pe celălalt pentru totdeauna.
Și așa a fost ?
A murit în brațele lui câțiva ani mai târziu.
Și tu și Emilienne ?
Legenda este adevărată...
- Nu-i așa că e o persoană incredibilă ? - Incredibilă.
Ce viață minunată, cred că a avut.
E așa de drăguț, așa de sensibil...
Nu crezi ? Nu e minunat ?
Da, e minunat.
Dau o petrecere de ziua mea vinerea viitoare și vreau să vii și tu.
... tinerii din ziua de azi...
Okay.
Bună, mamă.
Bună, iubito.
- Bună, Richard. - Bună, draga mea.
Spune-mi, cum sună lista asta pentru petrecere ?
Caviar și cartofi noi, somon scoțian afumat...
stridii și scoici, șampanie și votcă rusească ?
Mie mi-ar plăcea niște prăjituri și înghețată.
- Despre ce vorbești ? - Despre petrecerea mea.
Lista este pentru petrecerea de sfârșit de filmări a lui George.
Sfârșit de filmări ?
- Nu cunoști jargonul de pe platou ? - Cred că nu.
Când un film se sfârșește de filmat se dă o petrecere...
Se invită actorii, producătorii, staff-ul din platou. Și îi invităm pe toți aici ?
Bineînțeles că nu. Îl invit pe George, actorii, câțiva critici...
prietenii, pe Schwartzes, Bernard Durand, un editor de la Le Monde.
- Și când va fi ? - Pe 3.
Dar atunci e ziua mea. Nu dăm petrecere ?
Filmările se termină pe 3. Pe 4, toată lumea pleacă în afară de George.
- Îmi pare rău. - Am o idee...
Lauren poate să invite câțiva prieteni la petrecerea de sfârșit de filmare.
Le combinăm. Ziua lui Lauren și petrecerea lui George. Ce zici ?
- Okay. - Mulțumesc, draga mea.
Okay.
Într-un fel, asta rezolvă una dintre problemele mele.
Pe cine ar fi invitat la petrecerea ei ?
Nu are niciun prieten apropiat în afară de acea Natalie.
Știu. I-a fost greu, așa cum este ea...
să trăiești într-o țară străină în ultimii trei ani.
- Și din cauza asta m-am răzgândit. - În legătură cu ce ?
Am acceptat transferul acela la Houston. Plecăm luna viitoare.
- Am discutat despre asta și eu... - Știu.
Cred că până acum am decis greșit. Pentru Lauren.
Și pentru noi.
Da, dar... dar Houston este așa de... dar...
Houston este așa de...
Houston.
Până la anul 500 Î.E.N., grecii au preferat tehnica sculptării.
Puteți să vedeți aceste statui sunt diferite de statuile egiptene...
în conturarea formelor corpului uman.
Praxiteles, de exemplu, este un maestru.
Vedeți cum pune în relief anatomia omului exact cum este ea în realitate.
Vedeți, vă rog, detaliile legate de musculatură.
Aici, în altă ordine de idei, îl avem pe "Doriphor" realizat de Polyclitus...
și un extraordinar exemplu al școlii ateniene...
magnificul "Torso" al lui Apollo.
Forța sculpturii grecești constă în...
Ai văzut vreo dată una reală ?
Ce ?
Sigur.
A cui ? A lui ?
- A cui ? - Știi tu, a lui. A lui Daniel.
Sigur.
Doamne ! Și ați... știi tu ?
Făcut-o ?
- Tot timpul, în fiecare zi. - Doamne, Lauren !
Aș fi preferat să mai aștept, dar știi cum sunt francezii...
Se pare că acestea nu au fost menționate de clasicii greci...
Unde ?
- Unde ce ? - Unde ați făcut-o ?
Păi, în pivnița lui, are o saltea veche și...
Doamne !
Pe măsură ce coborâm, putem vedea pe partea stângă "Apollo Belvedere".
Originalul este la Vatican.
Acesta ar trebui să fie modelul ideal al corpului unui bărbat.
Priviți, curbura la exteriorul brațului și capul întors în cealaltă parte...
ca și cum ar urmări săgeata cu ochii.
Aceasta este doar o replică, nu una foarte bună.
Haide să trecem acum la o altă perioadă...
Vreau să vii la petrecerea de ziua mea vineri.
Invită-mă mâine seară la tine acasă.
Pentru ce ?
Nu prea vreau de fapt să mă inviți.
Aș vrea să ies cu Daniel.
Vreau să-i spun mamei că sunt la tine și ne facem temele.
Și bănuiesc că atunci când ar trebui să fii la mine acasă...
o s-o faceți pe salteaua din pivniță !
Te tachinam.
Nu am făcut nimic până acum în afară de-a merge la filme.
Pe bune ? Pe bune. Nici măcar nu m-a atins vreo dată.
Dacă vreo dată ai s-o faci, promite-mi că-mi spui.
Okay.
- Îți spun că are 13 ani. - Și eu am nevoie să văd un act.
Jur. Ascultă, băiete... Dar și-a uitat actele acasă.
Fără dovadă, nu poate intra. Și ce este în acest film și nu poate vedea ?
- E pentru adulți. - Am citit cronicile...
Trei secunde de cur gol și gata, nu ne lasă înăuntru.
O să ne vedem de treabă unde suntem tratați ca adulți !
- Nu trebuie să facem asta. - Ba da.
Ai mai văzut filmele astea înainte ?
Sigur. Tatăl lui Londet deține acest cinematograf porno. Mergem tot timpul.
- Asta a fost ? - Da.
- Dar de ce am trecut ? - O să vezi. Hai să-l urmăm pe Londet.
Ești nebun, ar putea s-o denunțe.
- Tu ai văzut o grămadă. Te-au denunțat ? - Nici vorbă.
Pe aici...
Bun, abia a început. Partea cea mai bună acum începe.
Trec direct la treabă....
Tocmai mi-am dat seama că e fără subtitrări...
Îmi cam dau și eu seama de ce...
Este așa de frumoasă. De ce ar face... ?
Asta e partea cea mai frumoasă...
Ce o obligă să facă ?
Nici eu nu am mai văzut unul de genul ăsta până acum. Nu te-aș fi luat.
Nu este așa. Este altceva.
Aceea nu e dragoste.
Mă gândeam...
poate cu foarte mulți ani în urmă, ceva de genul...
pe timpul faraonilor...
sau a lui Louis XIII...
că poate există cineva...
care să fie perfect pentru mine.
Adică, atunci când te gândești la asta...
la sentimentul de dragoste...
începe pe la vârsta de 10 ani...
și dacă ajungi să trăiești să zicem până la 70...
ei bine, e cam limitat, pentru că ce șanse ar fi...
ca el să fie în viață la aceeași vârstă la care ești și tu ?
Și eu m-am gândit la fel.
Adică, chiar dacă ar fi trăit în zilele noastre...
dacă femeia perfectă pentru mine ar fi în India sau California sau Brazilia ?
Ce șanse ar fi s-o întâlnesc când eu locuiesc în La Garenne ?
- Este incredibil, nu-i așa ? - Absolut.
Incredibil.
Un program, să termini filmul în numai 6 luni, cred că te-a omorât.
Hei, Brod.
Brod ! Sunt așa de flatată că ai putut să vii.
George mi-a spus că nu participi niciodată la astfel de reuniuni.
Pe naiba ! Băutura e gratis și poate iese și ceva sex.
Este așa un dulce.
Toată săptămâna viitoare, va fi fotbal mixt. Billy Duchin va fi căpitan permanent.
Ieri, l-am mituit să mă aleagă cel puțin o dată. Doamne ! Nu-i așa că-i romantic ?
- Te simți bine iubito ? - Da.
- Ai fi putut să inviți mai multi prieteni. - Erau ocupați.
- Billy Duchin și Jimmy Ford puteau veni. - Nu i-am vrut. Abia îi cunosc.
Îmi pare rău că nu prea e o petrecere obișnuită. Ne vom revanșa...
Nu e mare lucru.
- Da ? - Am venit s-o vedem pe Lauren.
Lauren. Lauren !
- Bună, Daniel. - Bună. L-am chemat și pe Londet.
- Bonsoir, Londet. - Noapte bună, da.
Mamă, el e Daniel Michon și prietenul lui, Londet.
Londet, ea e Natalie.
Lauren se gândea că nu mai vii. Eu sunt tatăl ei.
Încântat de cunoștință, domnule. Lauren mi-a povestit numai de bine de dvs.
Sunt încântată că ați putut veni.
Mulțumesc că mă excitați...
De ce nu mergem sus în camera mea ?
Ce idee minunată. Haide.
Nu știu, să lași francezi în camera fetei tale...
Ar putea fi periculos, huh ?
Tu mergi la școală cu Daniel ?
- Da. Nu merg. - E OK că l-am adus și pe Londet ?
Sigur. El și Natalie sunt făcuți unul pentru celălalt.
Cu franceza lui și engleza ei, nu o să înțeleagă un cuvânt.
Asta e camera ta ?
Nu arată ca tine.
Știu. Mama a decorat-o. Singurul lucru de-aici, care mă reprezintă, sunt eu.
La naiba, tot ce e aici e numai al tău ?
- Ce-a zis ? - Că doarme în același pat cu sora lui.
Doamne, ce nașpa !
Nu e așa de rău. Are 17 ani.
Arată beton și are niște țâțe imense.
Ce a zis ?
A zis că are o mare afecțiune pentru ea.
- De unde ai luat aia ? - Nu puteam să dăm noroc cu Coca Cola...
- Excelent, hai. - Eu nu gust deloc.
Cel puțin încearcă, Natalie.
- Îmi place de tatăl tău. - Richard ? Da. E OK.
De ce-i spui Richard ?
Le-am spus primilor 2 "Tată". E mult mai ușor să pierzi un Richard decât un tată.
Asta-i pentru tine, copile.
Haide.
Ai încercat vreo dată să...
E ziua mea. Bei șampanie.
Doamne !
- La mulți ani, Lauren. - La mulți ani, Lauren.
Uite, cadouri ! Hai să deschidem cadourile.
- Okay. - Hai să deschidem cadourile tale.
E o carte. Este "Nancy Drew și fantoma din Blackwood High".
- Sper din suflet, că nu o ai deja. - Nu.
Este una pe care nu o am. Mulțumesc, Natalie.
Nu poți să renunți la așa ceva.
Vreau să ți-o dăruiesc. N-am putut face rost de una a lui Heidegger.
Doamne !
Lauren.
Doamne.
Mulțumesc, Londet.
Ceea ce găsesc absolut devastant, în munca d-voastră...
e modul în care mergeți dincolo de acceptabilul rațional.
Cauți arta acolo, dincolo de așteptarea necunoscutului...
a pericolului, să preia controlul.
Sunteți un artist atât de cutezător. Sunteți aproape iresponsabil.
Da și exact când te gândești că ești în afara controlului...
ne uimești deodată făcându-ne să facem față...
celor mai ascunse frustrări interioare. Exact. Mă bucur că v-ați dat seama.
Mulți oameni, nu văd asta în munca mea. Să faci un film e partea ușoară.
Hei, copile, cum a mers ? Ai punctat ?
Am auzit o poveste cu un băiat francez...
- Să-i ceri scuze ! - A fost o glumă !
Glumele tale sunt la fel de împuțite ca și filmele tale.
Câștigătorul și campion prin TKO. Ecelent croșeu de stânga, copile.
Ca atunci când l-ați lovit pe Ward Bond în "Sin Town".
- Pe cine ? - Ward Bond.
- În ce film ? - "Sin Town". Nu vă aduceți aminte ?
Ward Bond.
"Sin Town".
Sunt bine. M-a prins... Nu eram pregătit.
Lauren, imediat sus în camera ta. Tu, afară!
- Liniștește-te ! - Vreau să plece.
- Am haina sus. - Du-te și ia-o !
Cina e servită, tuturor !
Au băut ! Richard, a îmbătat-o !
- Ce-ați făcut aici ? - Așteaptă un minut, Kay !
Hei, copile. Ești sigur că nu era Richard Widmark cel pe care l-am pocnit ?
Nu. Nu ați făcut niciodată un film cu Widmark.
N-am făcut ?
Ce se petrece aici... ?
Iisuse Christoase, Richard ! Vino aici !
- Fac o adevărată orgie aici ! - Nu fi ridicolă !
Ce făceați aici ?
Am băut șampanie și mi-am deschis cadourile.
Cadouri ?
Astea sunt cadouri !
Mulțumesc frumos doamnă. La mulți ani, Lauren.
- Ar fi mai bine să plec cu Londet. - Au revoir, Natalie !
Lauren !
Nu era ce crezi tu...
N-o să-l mai vezi pe acel băiat vreo dată în viața ta.
Până se termină școala. Oricum, dup-aia nu mai contează că plecăm înapoi în State.
În State ?
Tatăl tău a acceptat un post în nenorocitul ăla de Houston.
Plecăm la sfârșitul lunii. Obișnuiește-te cu ideea.
- De ce acum ? Care-i graba ? - Aș vrea să ne putem vedea în continuare.
Ar fi mai ușor dac-am aștepta pân' la vară. Atunci am putea merge undeva.
- Nu vreau să aștept. - De ce ?
Cine știe ce se mai întâmplă până la vară. Vreau să merg acum!
- Ne pot prinde. - Poate.
- De unde facem rost de bani ? - Am niște bani de la Crăciun.
Banii de la Crăciun nu ne pot duce prea departe.
Ăsta chiar e un film prost.
Toate filmele lui De Marco sunt proaste. Ți-am spus, e nașpa.
Mama mă supraveghează, ca un vultur.
Ăsta e singurul loc unde nu s-a gândit că ne vom întâlni.
Tu chiar vrei să plecăm acum ?
Poate reușim pentru o săptămână să mergem undeva, înainte să fim prinși.
- Vorbești serios ? - Unde vrei să mergem ?
- Veneția. - De ce la Veneția ?
Pentru că acolo se duc oamenii care sunt îndrăgostiți.
- Dar asta e în Italia. Este... - Te rog ?
Atunci la Veneția...
Nu mă face să aștept fără un ban !
N-aș putea să plec fără Natalie. A întârziat.
- Ce voiai ? - Am o idee.
Du-te și ține de șase. Vreau s-aud și eu. Te-am ajutat să scapi de-acasă.
- Natalie ! - Nu mă mișc de-aici.
Nu e nicio problemă.
Doamne, e el !
- Nu știe ce planuri avem ? - Bineînțeles că nu.
Câți bani ziceai că ai pus de-o parte de Crăciun ?
- Cam 150 $. - Okay. Uite care e ideea mea.
Ți-am spus despre pariurile mele virtuale.
- Am câștigat cam 850,000 franci. - Pe hârtie.
Aș putea să iau ăștia 150 $ și să încerc să-i înmulțesc.
- Cât de des câștigi ? - Cam 45% din pariuri.
- Ceea ce înseamnă că 55% din dăți pierzi. - Nu sunt calculator.
Ar putea un calculator să ajute ?
Sigur.
Sigur ! Poți lua în considerare toate variabilele fiecărui cal în parte...
performanțele de înainte de cursă, poți face asta pentru fiecare jocheu în parte...
pe diferite distanțe... - Pentru ce e asta ?
Tu chiar ești deștept, știai ?
- Da ? - D-le King, fata d-voastră e aici.
Da ? Poftește-o înăuntru.
Du-i astea lui Kendall. Spune-i să le semneze și să le trimită prin poștă.
- Hello, iubita. - Bună.
- Ce-am făcut să am această plăcere ? - Am un proiect la științe.
Am ales calculatoarele. Mă întrebam dacă aș putea să folosesc unul.
- Poate ai putea să mă ajuți. - Pentru că eu conduc acest loc...
nu înseamnă că știu și cum funcționează aceste mașini. Avem angajați pentru asta.
Am să aduc pe cineva care se pricepe.
- Claudine ? - Da, domnule King ?
Du-o pe Lauren jos la operații, te rog...
și spune-i lui Martin s-o ajute.
- Bineînțeles, d-le King. - Vezi, acum ? Simplu ca bună ziua.
Merci, Richard.
Ce mai face Daniel ?
- Mama mi-a zis că nu am voie să-l văd. - Știu.
Îți place de el ?
Cum aș putea să nu plac pe cineva care l-a pocnit pe George ?
Martin te poate primi acum, Lauren.
Merci.
Iată.
Domnișoară King, ce fel de informații aveți nevoie ?
Să-mi spuneți, care ar putea fi primii trei cai cu șansele cele mai mari de a câștiga
fiecare din cele opt curse, la Longchamp mâine.
Trebuie să introduc în sistem, toate performanțele fiecărui cal, timp de un an.
Iar apoi trebuie să încrucișez datele...
luând în considerare toate variabilele, care țin cont de timpi și distanțe.
- Nu contează, lasă. - De ce ?
Lucrez la un program care să facă asta, de acum un an de zile.
Nu sunt nici pe aproape de a-l fi terminat.
V-ar...
V-ar deranja dacă o să-mi arătați teoriile dumneavoastră ?
Să-ți arăt teoriile mele ?
Adică să-ți ofer 10 luni de calcule ? Asta vrei de fapt ?
Mi-ați spus că nu funcționează. Poate pot să vă ajut cu ceva.
Le am !
Le am ! Uite !
- Nu are niciun rost. - Ce ?
Am spus că nu are niciun rost. Munca noastră. Toată tâmpenia asta.
- De ce ? - Pentru că suntem niște tâmpiți, de aia.
Eu sunt tâmpit. Trebuie să ai peste 18 ani ca să poți să pariezi.
Da ? Chiar dacă am câștiga, n-am putea să mergem.
De ce ? Nu putem să trecem peste granița italiană.
- De ce ? Nu avem nevoie de vize. - Nu lasă copiii să treacă.
Ne trebuie un adult.
- Ești sigur ? - Absolut. Am verificat.
Putem să ne strecurăm peste ?
Sunt vameși, sârmă ghimpată, mitraliere.
Am văzut asta în filme.
Vreau să merg la Veneția...
N-am să renunț la excursia asta...
Tot ce trebuie să facem e să ne concentrăm.
- Gata. Asta este ! Vino ! - Stai ! Ce este ? Așteaptă !
Da !
- Unde este ? - Nu știu.
Voilá.
Am câștigat toți banii ăștia ?
De ce nu ne oprim acum ?
Putem să ajungem la Veneția cu ce avem, la mare stil.
Ultima oară când am fost acolo, Emilienne și cu mine am stat la Gritti Palace...
cu 200 franci pe zi. Okay. 5000 pe numărul...
Cinci mii ?
Cinci mii, pe numărul șase câștigător. Trip Across.
Eliminat ! La naiba !
Eliminat.
- Ia stai puțin. - De ce nu alegem următorul cal ?
Nu. E ceva în neregulă aici. Ar fi trebuit să-mi dau seama până acum.
Computerul tău a greșit. Monaco nu a stat bine niciodată până acum...
iar prietenul tău de la calculatoare, l-a ales pe el. Imposibil !
- Snow Queen. - Dar rezultatele...
Am mai câștigat cu Snow Queen și înainte.
Pune-i pe numărul 2, Snow Queen, la câștig.
Haide.
Este imposibil ca Fille De Fermier să fi câștigat cursa. În niciun caz.
E okay. Să nu te simți prost.
Am fost pe-aproape.
- Unde-i Julius ? - Probabil se îmbată pe undeva acum.
Ce mai contează ?
- Îmi pare rău. - Nu a fost vina ta.
Ar fi trebuit să vă urmez instrucțiunile. Am greșit.
Oricare ar fi rezultatul, vă rog să mă iertați. Despre ce vorbești ?
Nu am pariat pe Snow Queen.
În ultima clipă, am avut acest sentiment.
Și am pus toți banii pe Fille De Fermier.
Și vrei să spui că am câștigat ?
"Fille de fermier" în franceză înseamnă "Fata fermierului".
Emilienne era o fată de fermier. De fapt, avea 30,000 de hectare...
dar tehnic, era fermier.
Ești cel mai minunat om de pe lume, Julius !
Am pierdut o săptămână cu rezultatele cailor ăștia și tu câștigi având numai un sentiment ?
Mă tem că da. Dar ce contează ?
Ceea ce contează, e că Lauren va ajunge la Veneția, să-și vadă biata mamă...
care, în momentul în care o va vedea, se va însănătoși mult, mult mai rapid, nu-i așa ?
Ai fi preferat să fi pierdut ?
Dacă am fi pierdut, n-am fi putut să mai mergem și acum putem.
Dacă-l găsești pe Julius așa de minunat, de ce nu te duci pur și simplu cu el ?
Pentru că Veneția nu ar însemna nimic pentru mine, fără tine.
Și ne-a pierdut toate bagajele, cu excepția a numai două.
Una conținând șapte perechi de pantofi, de-ai mei...
și încă unul mic, conținând lenjeria lui Emilienne.
Desigur nu puteai să cumperi haine în Nairobi, în acele zile...
și astfel pentru o săptămână întreagă, n-am putut să-mi schimb decât pantofii...
iar Emilienne, chiloții.
Și am fost furios, dar Emilienne râdea și iar râdea.
Avea un râs foarte puternic pentru o femeie minionă, cum era ea.
A surprins mulți oameni.
Ei bine, acum cred că mă voi duce la club pentru un Dubonnet.
- Numai dacă nu doriți să mergeți și voi ? - Nu, nu, mergi, ia-o tu înainte.
Bine atunci, mă voi întoarce numaidecât.
- Care este problema ? - Nimic.
Ceva e în neregulă. Ce este ?
E greu să mă simt bine, știind că părinții mei sunt îngrijorați.
De ce ar fi îngrijorați pentru tine ?
Ei cred că ești în Mont-Saint-Michel într-o excursie pentru trei zile.
Nu-i așa ?
Așa ?
Dacă Natalie va suna, își vor da seama că nu există nicio excursie.
Dar trebuia s-o suni, s-o rogi să nu te sune.
- Am uitat. - Ai uitat ? Cum poți să uiți așa ceva ?
- Am așa de multe pe cap acum... - Vrei să te prindă ?
- Nu e adevărat ! - Ba da !
- Ba nu ! - Ba da.
Ba nu.
Ba da.
- Alo ? - Natalie ?
- Lauren, unde ești ? - De ce ?
Te-am sunat. Mama ta voia să știe, de ce nu sunt și eu în Mont-Saint-Michel.
I-am spus, "Dar de ce aș fi acolo ?" A început să urle.
A început să mă piseze cu întrebări. Zicea că va suna la școală.
Oh, nu.
- Lauren. - Da ?
- De ce ești în Mont-Saint-Michel, acum ? - Nu sunt.
- Ce faci ? - O sun pe Natalie.
- Închide ! - Spune-le părinților mei că sunt OK.
- Unde ești ? - Sunt în Italia. Sunt bine.
- Alo ? - Doamna King ?
Sunt Natalie. Tocmai am vorbit cu Lauren la telefon.
Este în Italia ! Cred că a stat prea mult...
- Unde în Italia ? - Nu știu.
S-a întrerupt înainte de a-mi spune...
Nu pot să cred că ai putut face o asemenea prostie, să-i spui că ești în Italia.
- Dar părea atât de îngrijorată. - Incredibil.
- E și acum, unde e Julius ? - Era la club parcă...
Nu, uite-l.
Julius !
- Julius ! - Mai bine te duci după el.
- Cum marele Lucian zicea:
"Ar putea fi un impostor."
Julius, trenul, pleacă !
Mi-am lăsat banii în vestă...
și vesta este în tren !
Halt !
Stai !
- Banii sunt în vesta lui ! - Trebuie să coborâm.
Dar pierdem banii !
Trenul merge prea repede. N-o să-l ajungă niciodată.
- Ești rănită ? - Sunt okay.
- Ar fi trebuit să mergeți fără mine. - Nu, nu am fi putut.
Banii sunt în tren.
Dacă există un lucru pe care l-am învățat despre viață...
dacă pierzi un tren, există întotdeauna...
Ce ? Există întotdeauna, ce ?
Există întotdeauna...
picioarele.
Ești foarte amabil că ne-ai luat și pe noi.
Trebuie să fii foarte atent pe cine iei în mașină pe drumurile astea.
Ai putea fi tâlhărit, ai putea fi răpit.
Ai putea să te plictisești de moarte. Suntem mai mult decât bucuroși de companie.
N-am dat de nimeni care să poată vorbi engleza decent, în mai bine de-o săptămână, nu ?
Unde vă putem lăsa, oameni buni ?
Nu vrem să vă abateți de la drum.
- Unde vă îndreptați, d-le ? - Duryea. Bob Duryea. Columbus, Ohio.
- Columbus. - Doamnă.
Ne gândeam să ne petrecem o noapte la Verona și pe urmă, să mergem la Veneția.
Ei bine, ar fi minunat.
Minunat.
Părea foarte speriată, zicea că e în Italia.
L-am auzit pe răpitor spunându-i să închidă.
- Ești sigură că e vorba de o răpire ? - Bineînțeles că este !
Doar ați auzit de ei. Nu faceți nimic !
Este un caz clasic, ca într-unul din filmele mele.
Asta este viața care imită arta.
Poliția italiană a zis că fata dvs. era la bordul unui tren...
când s-a oprit la granița cu Italia.
Compania de telefoane ne-a spus că a sunat la o destinație în Paris.
Mie ! Doamne !
S-au dat jos din tren în mare grabă...
lăsând în urmă o haină cu 18,000 franci.
Banii de recompensă !
Nu există nicio recompensă. Nu ne-a contactat nimeni până acum.
Călătorea împreună cu două persoane.
Unul numit Michon. Nu avem informații despre el.
- Daniel ! Doamne, îi au pe amândoi. - Ce ?
Michon, ăsta e numele de familie al lui Daniel. Doamne, francezul ăla scârbos !
Bineînțeles, nu că francezii ar fi scârboși...
Mă refeream numai la acest băiat francez, că este.
Bărbatul, care era în schimb cu ei, este o mare problemă.
Julius Edmond Santorin.
Are un cazier foarte bogat.
Oamenii cred că Romeo și Julieta...
au fost produsul imaginației lui Shakespeare.
De fapt, Romeo și Julieta s-au născut chiar aici în Verona.
- Nu cred așa ceva. - Nu ?
Scuzați-mă, nu mă refeream la asta. Janet, câți creveți ai mâncat ?
- Patru. Nu, cinci. Cinci. - Așa este. Asta am avut.
Îl vezi pe bărbatul de acolo, de la masa vecină, italianul acela ? El a luat șapte.
Nu-mi spune mie că ăștia nu-i miros pe americani.
Romeo și Julieta sunt chiar de aici din Verona.
Mâine putem merge să vedem mormântul și balconul Julietei...
Portofelul meu ! Mi s-a furat portofelul !
- Bob ! - Nu mai e !
- Ești sigur ? - Bineînțeles că sunt !
L-am pus în acest buzunar când am încasat un cec.
- Da, te-am văzut. Teribil. - Da, l-ai pus.
- Cât era în el ? - Nu știu.
Trebuie să fi fost câteva sute de dolari, cât o fi asta în lire.
Țară nenorocită ! Din fericire, am lăsat-o pe Janet să țină cărțile de credit și cecurile.
Amândoi ați fost așa de buni cu copiii și cu mine.
- Vă rog, lăsați-mă să plătesc eu. - N-aș putea să accept așa ceva.
- Ar fi o adevărată onoare pentru mine. - Oh, ce gest frumos.
- Este atât de umilitor. - Nu este deloc umilitor.
Și acum insist...
iată o mică contribuție pentru benzină.
- Asta e... Nu, N-aș putea. - Mulțumim foarte mult.
- Altfel, nu am putea să continuăm. - Ce înseamnă banii ?
Da, mulțumim. E atât de stânjenitor. E așa de amabil, nu-i așa draga mea ?
Hello !
- Bună dimineața ! - Ce mai faceți ?
Bine.
Bună dimineața, domnule.
Unde sunt Romeo e Julieta ?
Romeo și Julieta ?
Băiețelul și fata. Nu au mai așteptat.
S-au trezit devreme și au plecat la plimbare.
- Ce cauți ? - Grand Canal-ul.
- Grand Canal-ul este în Veneția. - Știu.
- Noi suntem în Verona. - Știu că suntem în Verona.
Am lăsat ghidul Veronei în Padua.
- Ce vrei să vezi în Verona ? - Un coafor.
Janet, te-ai coafat abia ieri...
Uită-te la el.
Ai dreptate. Tu caută un coafor...
eu am să mă duc să caut o cafea bună.
Janet, Uite. Nu, nu te uita.
În spetele tău, la stânga, bărbatul acela care citește ziarul.
- Nu este fata aceea, Loretta ? - Lauren.
- Lauren, da. - Da.
Ce caută poza ei într-un ziar străin ?
Păi, citește.
Ce zice ?
Porumbel (Dove).
Tu vorbești limba. Ce zice ?
- Pasăre. Pace. - Nu înseamnă nici porumbel, nici pace.
- Greșit. "au fost." - Ce ?
- Vor să știe unde este. - Dar este chiar aici, nu-i așa ?
- Nu știu. - Hai să luăm un ziar.
Nu pot să cred că l-am văzut.
Adică, vreau să spun balconul Julietei în realitate.
Fantastic, huh ?
- De ce nu mi-ai zis ? - Ce ?
Despre asta !
M-ai mințit.
Nu te duceai la Veneția să-ți vezi mama bolnavă.
Fugeați de acasă, amândoi. Și-ați făcut din mine, acum, un răpitor !
Iartă-mă, Julius. O să le explicăm noi totul.
Nu vă vor asculta. Nu înțelegi ce spun ?
- Mă vor închide. - Să te închidă ? Pentru ce ?
Pentru că sunt...
sunt...
Pot să vă explic.
Dacă nu plecăm de-aici rapid, o să trebuiască să dăm explicații polițiștilor.
Vor verifica stațiile, mașinile.
Ai dreptate.
Daniel !
Trebuie să ne întoarcem. Nu se poate ține după noi.
Bine.
Unde este ?
Nu trebuia să încercați să câștigați.
Tot ce trebuia să facem era să părăsim orașul.
Bună idee. Hai să scăpăm de astea.
Da.
Nu mi-a plăcut niciodată să port un număr, nici măcar atunci când a trebuit.
Deci...
ce fel de escroc ești ?
Spărgător ?
Piroman ?
Hoț ?
Hoț de buzunare.
Engleza.
O limbă total lipsită de imaginație sau subtilitate...
dar da, sunt hoț de buzunare.
Îmi pare rău, Lauren.
Banii pe care i-am folosit la plata cinei aseară ?
Trebuia să vă duc la Veneția. Cum altfel aș fi putut plăti pentru mâncare...
și pentru camere și pentru biciclete ?
Julius.
Aici devine și mai rău.
- Aceea zi la curse... - Nici nu vreau să aud.
Ei bine, eu vreau. Haide, zii!
Calul pe care l-ai ales la ultima cursă a pierdut.
Așa este, dar calul pe care l-ai ales tu, a câștigat.
Mulțumesc că gândești așa, dar dacă aș putea alege caii...
n-ar mai trebui să aleg buzunarele. Ai furat banii ăia.
- Da. - 20,000 franci ?
O zi foarte bună.
Sentimentul pe care ai zis că l-ai avut, nu e cu nimic mai bun decât sistemul meu.
De ce ai făcut-o ?
Pentru că trebuia să te duc la Veneția, să-ți vezi biata mamă, bolnavă.
Este vreunul din noi fără de vină ?
Și acum ce facem ?
Veneția a ieșit din schemă.
Știu că ne îndreptăm acolo. Poliția va ști.
Ei bine, măcar am ajuns la Verona.
Aproape la fel de bine ca și Veneția.
Până la urmă Verona a fost bună pentru Romeo și Julieta...
Adevărat, nu s-a încheiat tocmai bine pentru ei, dar...
nu ți-am spus ceva.
Ce ?
Trebuie să mă întorc.
Întotdeauna am știut că mai devreme sau mai târziu, or să ne prindă.
Nu.
Vreau să spun înapoi în State...
în două săptămâni.
Pentru vacanță ?
De tot.
Din cauza asta am vrut să mergem la Veneția.
Nu numai să fugim de acasă...
dar ca să ne și sărutăm sub Puntea Suspinelor...
la apus, când vor bate clopotele...
așa cum au făcut și Browningii.
Ca să ne putem iubi unul pe altul, pentru totdeauna.
Și de ce nu mi-ai zis ?
Pentru că mi-era frică că o să zici că e o prostie, ceea ce și este.
Nu au fost decât o grămadă de minciuni, nu-i așa ? Toate.
Nu ai locuit niciodată în vila Browningilor, nu-i așa ?
Nu.
Și Emilienne, a fost tot o minciună, nu-i așa ?
Păi...
a existat o Emma...
am iubit-o foarte mult.
Dar era tânără și nu putea să mă aștepte, să-mi termin de ispășit pedeapsa.
Dar nu, nu a existat nicio Emilienne. A fost un personaj fantastic.
A fost o minciună !
Ea a fost o încercare de a aduce...
puțin romantism în viața mea.
Este foarte trist.
Mai trist decât să stai într-un cinematograf întunecat...
și să pretinzi că ești Robert Redford făcând acte de eroism ?
Și ce ai vrea să fac ? Să mă împușc cu răufăcătorii ?
Nu, să-ți duci fata pe care o iubești la Veneția și s-o săruți sub Puntea Suspinelor.
De ce ? Legenda este încă una din nenumăratele tale minciuni idioate.
Ai putea să o faci adevărată.
Legendele nu sunt decât povești despre oameni simpli care fac lucruri extraordinare.
Desigur, e nevoie de curaj și imaginație.
Nu oricine are așa ceva...
Poate că da, sunt un bătrân impostor, Daniel, dar știu un lucru:
Un lucru, pe care doi oameni care se iubesc...
îl fac împreună, împotriva tuturor obstacolelor...
poate să-i țină împreună...
pentru totdeauna.
Unde te duci ?
La Veneția...
Cine mai vrea să meargă ?
Poliția este poliție, în Veneția sau Verona.
- Culoarea ochilor ? - Căprui.
- Culoarea părului. - Șaten cârlionțat.
- Cum era îmbrăcat ? - Poftim...
Sper că nu se așteaptă să facem asta aici, alături de toți borfașii.
- Bonjour, Madame King. - Bonjour.
Monsieur De Marco, Monsieur King. Acesta este d-l Michon, tatăl lui Daniel.
Sunt tatăl lui Lauren.
- Cine-i Lauren ? - Fata mea.
Daniel este cu ea în Italia, sunt sigur că sunt bine amândoi.
Nu va mai fi când va ajunge acasă, îi voi tăbăci curul.
Vă rog să intrați !
Tocmai am primit informația că au fost văzuți în Verona.
- Sunt încă acolo ? - Noi credem că nu.
A fost un eveniment atletic local și au profitat de el, ca să se strecoare în afara orașului.
Cred că și eu m-aș descurca mai bine să găsesc copiii ăștia...
Sunteți liber să încercați, monsieur...
Ați putea poate să câștigați încă o medalie de apreciere.
Aveți idee prin ce trecem ?
- Gândul că Lauren este cu un pervers... - Nu este un pervers.
Are un cazier ca hoț de buzunare, dar nu și răpitor sau violator.
Vreți să vă spun ce cred eu ?
- Eu cred că a fugit cu Daniel. - Să fugă ? Richard...
Dacă a fugit cu el, ce caută bătrânul cu ei ?
Nu știu.
- De ce ar fi fugit ? - Au fost văzuți din nou.
Zbor la Veneția să coordonez lucrurile. Vreți să mergeți cu mine ?
Da, mulțumesc.
- Este un zbor cu plecare la 12:15. - Ne întâlnim acolo.
Vreau să merg cu tine.
Ei bine, cineva trebuie să stea aici, în caz că va suna.
Ce se petrece, nu înțeleg ?
- Kay, ascultă-mă, e o idee foarte bună... - George.
- Da ? - Dacă nu te superi...
nu cred că mai e nevoie să stai pe lângă noi.
Dar cred că asta depinde de Kay, nu de tine. Depinde de Kay, și de mine.
Am tot privit lucrurile desfășurându-se între voi...
fiind mult prea civilizat să mă cert cu ea.
Dacă i-aș fi spus cât de mult țin la ea, nu ar mai fi avut nevoie de tine.
- Nu trebuie să-l asculți. - Ba da, trebuie.
Uiți că am fost și eu, o dată, în locul tău. Sunt al treilea ei soț.
Și eu am luat-o de lângă cineva.
Ai apărut în momentul când Kay avea nevoie de ceva interesant, dar nu mai e nevoie.
Tot ce te interesează acum este să vezi dacă mi-o poți lua.
Ei bine, nu poți.
- Aș putea să vă duc eu cu mașina ? - Mulțumesc.
- Nu am venit cu mașina. - Pe aici, șefu'.
A fost suficient de drăguț să ne ofere să ne ia cu mașina. Urcă, te rog.
Te-am avertizat. Sunt sigur că te vei descurca să ajungi acasă.
Încotro ? Boulevard Maillot 51. Sunteți ca și ajunși acolo.
Bazilica San Marco a fost construită între 1063 și 1073.
Cele cinci mari domuri, au fost adăugate în timpul secolului al 13-lea...
și după căderea Constantinopolelui în 1204 de către venețieni.
Artiștii bizantini au fost aduși să transforme această bazilică...
în comoara pe care o vom vedea.
- Da, doamnă ? - Și cât a costat ?
Greu de spus, dar raportat la condițiile actuale, mai multe sute de milioane de dolari.
Atunci te gândești că, măcar ar fi putut s-o curețe.
Ei bine, nu știu ce să zic.
- Vă rog să mă urmați. - Uite, cum se scufundă partea asta ?
- Mult mai mult. Mă întreb de ce. - Poate, din cauză că partea aceea se ridică.
Cât mai stăm ?
Și iată o bună dovadă că Veneția continuă să se scufunde, pe propria fundație.
Puteți vedea urmele lăsate de apă după inundația din 1966...
s-a inundat întreaga podea a bazilicii...
și a umplut cripta până la tavan.
Valurile și mareele rămân un pericol constant...
în păstrarea, atât a San Marco-ului cât și a malurilor orașului.
Au fost căutate soluții. Dar opiniile experților sunt contradictorii.
Acum, dacă mă veți urma, vom începe vizitarea bazilicii...
chiar din acest altar.
A fost clădit pentru Sfânta Fecioară și finalizat în 1617.
Deasupra altarului, o puteți admira pe Madonna de Nicopeia...
reconstituită și venerată, icoana...
care a fost adusă aici din Constantinopole în 1204.
Sunt mai mult de 40 de iconografii ale Fecioarei aici.
Vă întâmpină înaintea Sfântului Petru...
și capela St. Clement.
Și este în mod repetat portretizată în desenele cruciadelor...
Doamne.
Vrei să te spovedești, fata mea ?
Bob !
- Repede. Vino aici. - Sunt atât de obosită.
Poți să te odihnești mai încolo. Veniți repede.
- Nu mai pot să merg. - Ba da poți, haide.
Gondola ! Hello ! Gondola.
- Poate ar trebui să... - Ce ?
Să luăm o gondolă și să mergem către Puntea Suspinelor chiar acum.
E prea devreme. Legenda spune că la asfințit. Care legendă ?
Legenda noastră. Trebuie să fie la asfințit când clopotele bat, sau nimic.
Acum, haide. Julius !
Așteptați, așteptați.
E poliția acolo.
Vom merge pe-acolo.
- Nu. Nu pe-aici. - De ce ?
Mai degrabă să mă prindă decât să mai trebuiască să văd așa ceva.
- Acela. - Da !
Aici. Aici.
Luați astea și luați și banii.
Dar tu ce faci ?
Mă voi întoarce pe la 7, mai e destul timp...
să ajungeți la Puntea voastră. Păi și tu ?
Toți trei împreună vom fi mai ușor de localizat.
Ne vedem mai târziu.
Domnilor, cred că pe mine mă căutați.
Mă numesc Julius Edmond Santorin.
- O să ai șansa să-l vezi. - Pe cine ?
Redford.
- Și dacă vine poliția aici. - Nu-ți face griji, mă uit eu după ei.
Tipul cu ochi albaștri, este Paul Newman ?
Foarte bine.
Acum, încă o dată.
Ce-ai făcut cu copiii ?
Nu pot să vă spun asta. Nu încă.
Atunci când ?
- La ce oră apune soarele în seara asta ? - Apusul ?
Da. La ce oră ?
- Pe la 7:30. - Și clopotele se pot auzi de-aici ?
Bineînțeles.
Până nu vor bate...
nu am să spun...
nimic.
Trezește-te, trezește-te ! E târziu.
- Nu mai ajungem. - O să ajungem. Nu-ți fă griji.
Stai, stai. Asta e partea cea mai frumoasă.
- Unde este Julius ? - Nu știu.
Nu putem să-l așteptăm. Trebuie să găsim o gondolă. Haide.
Vrem o gondolă.
Sunt toate plecate. Asfințitul... toți vor o gondolă la asfințit.
- Puntea Suspinelor, și calc-o ! - 15,000 de lire în avans.
- Nu avem decât 12. - 12,000. Îi iei sau renunțăm.
- Nu. 15. - Du-te la dracu'.
Tu te duci. Tu te duci.
- Ce faci ? - Tata este taximetrist.
- Știu cum să procedez cu nemernicii ăștia. - Bine, hai. Vă iau
Dar nu voi cânta.
Mulțumesc lui Dumnezeu.
Inspector Barloni ? Inspector Leclerc de la Sureté.
Încântat de cunoștință.
Dânsul este d-l King, tatăl lui Lauren.
Monsieur King...
Să mă prezint ? Eu sunt Julius Edmond Santorin.
D-le Santorin.
Fata dumneavoastră...
este o fată foarte drăguță.
Unde este ?
Îmi pare rău că v-au lovit.
Aș vrea să discut cu d-l Santorin în particular, dacă se poate.
Vă asigur, Monsieur King...
că fata dumneavoastră este în siguranță...
și e bine.
- Ce faci ? - Iată Puntea...
- Ați văzut-o. Acum, gata, afară. - Trebuie să ne duci pe sub ea.
Până aici merg pentru 12,000 de lire.
La naiba ! E la doi pași mai încolo.
Nu înțeleg.
Dacă mă asiguri că e bine și în siguranță, de ce nu poți să-mi spui unde e ?
Unde este Lauren ?
Chiar în acest moment, este într-o gondolă...
și trece pe sub Puntea Suspinelor.
Pentru ce ?
Pentru un sărut.
Michelle, dragule, iau eu asta. Tu ia valiza din dormitor.
Michelle, vrei, te rog să-mi aduci geanta din piele maro... ?
Mănușile, sus în birou ?
- Oh, Doamne ! - Intră în mașină, Kay.
- Vezi cine e acolo ? - Intră în mașină.
- Du-te ! - Mulțumesc.
Frumoasă mașină.
Avem foarte mult bagaj.
Mobila va pleca spre noi mai târziu.
Asta e adresa mea. Am să-ți scriu în fiecare zi.
Hmm, probabil nu în fiecare zi.
Nu vreau să te copleșesc.
S-ar putea să treacă ceva vreme până când ne vom revedea.
Știu.
Atunci vom fi la fel ca toți ceilalți.
O să ne pierdem legătura.
Voi veni la Paris cu un grup de colegi...
Nu vreau să fii la fel ca toți ceilalți. Nu vreau să fiu ca toți ceilalți.
Nu suntem acum și sper că nu vom fi niciodată.
Noi suntem diferiți...
și asta mă bucură.
Lauren.
Vom fi foarte norocoși și vom rămâne unul celuilalt.
Îmi voi aminti întotdeauna fiecare detaliu, prin tot ce-am trecut, de când ne-am cunoscut
okay ?
Spune-mi Bogie.
- Eu am uitat ce ți-am răspuns. - Mi-ai zis, "De ce ?"
Iar eu am zis:
"Pentru că sunt făcuți unul pentru celălalt."
Traducerea și adaptarea: Valentin Rubțov
Mulțumiri speciale: Florin Prichici și Alina Agapie
fără ajutorul cărora, această subtitrare nu ar fi existat.